Fiatal ösvénykeresők.
Csodálatos itt! Egyszerűen csodálatos!
Jól érzitek magatokat?
Igen.
Nagyon szeretek sátorozni. Néha elfelejtem mennyire
szeretek itt kinn lenni. Amint körülnéztem, lehet furának
tűnik ez nektek, de amint körülnéztem, és úgy éreztem,
tudjátok a Szentírás is azt mondja, hogy még a fák is
Istenről tesznek bizonyságot. Vagy a forrásvíz is és ma, amint
itt körbesétáltam, az az érzésem támadt, hogy Isten jelen van
a természetben, a természet Isten jelenlétéről tesz
bizonyságot. Eszembe jútott egy történet, egy bibliai történet,
nem tudom, hol található a Bibliában, ez a történet
az ördöngösről szól, akiben démonok voltak.
Ismeritek a történetet?
Tudjátok melyik történetről van szó?
Igen. Felolvasom.
Nagyszerű!
Márk evangéliuma 5-ik fejezetében van. Ezt mondja:
"És menének a tenger tulsó partjára, a Gadarenusok földjére,
És amint a hajóból kiméne, azonnal elébe méne egy ember,
a sírboltokból, akiben tisztátalan lélek volt,
Akinek lakása a sírboltokban vala és már láncokkal sem bírta
őt senki sem lekötni. Mert sokszor megkötözték őt
béklyókkal és láncokkal, de ő a láncokat szétszaggatta, és
a béklyókat összetörte, és senki sem tudta őt megfékezni. És
éjjel és nappal mindig a hegyeken és a sírboltokban volt, kiáltozva
és magát kövekkel vagdosva. Mikor pedig Jézust távolról
meglátta, oda futamodék és elébe borula. És fennhangon kiáltva
monda: mi közöm nékem te veled, Jézus, a magasságos Istennek Fia?
Az Istenre kényszerítelek, ne kínozz engem. Mert ezt mondja
vala néki: Eredj ki tisztátalan lélek ez emberből, És kérdezé
tőle: mi a neved? És felele, mondván: Légió a nevem, mert
sokan vagyunk. És igen kéré Őt, hogy ne küldje el őket arról
a vídékről. Vala pedig ott a hegynél ott egy disznónyáj,
amely legel vala. És az ördögök kérék vala őt mindnyájan,
mondván: küldj minket a disznókba, hogy azokba menjünk
be. És Jézus azonnal megengedé nékik. A tisztátalan lelkek
pedig kijővén, bemenének a disznókba és a nyáj a meredekről
a tengerbe rohana. Valának pedig mintegy kétezren és belefulának
a tengerbe. Akik pedig örzik vala a disznókat, elfutának és
hírt vivének a városba, és a falvakba. És kimenének, hogy
lássák, mi az, ami történt. És menének Jézushoz, és láták,
hogy az ördöngös ott ül, fel van öltözködve és eszénél van, az,
akiben a légió volt és megfélemlének. Akik pedig látták,
elbeszélék nékik, hogy mi történt vala az ördöngössel,
és a disznókkal. És kezdék kérni Őt, hogy távozzék el az ő
határukból. Mikor pedig a hajóba bszállott vala, a volt ördöngös
kéré őt, hogy vele lehessen. De Jézus nem engedé meg néki,
hanem monda néki: eredj haza a tieidhez és jelentsd meg
nékik, mely nagy dolgot cselekedett veled az Úr,
és mint könyörült rajtad. El is méne és kezdé hírdetni
a Tízvárosban, mely nagy dolgot cselekedett véle Jézus,
és mindnyájan elcsodálkozának."
Amikor ez a történet jútott eszembe, arra gondoltam,
hogy itt van ez a férfi, aki eszén kivül van, temetőben
lakik, meg van bolydulva, kövekkel vagdossa magát,
elcsodálkoztam ezen, hiszen én is láttam embereket, akik saját
magukat kínozzák, a történetben is egy ilyen emberről van szó,
elég gyakori eset ez, én is voltam ilyen esetben,
tulajdonképpen, amikor erre a történetre gondolok,
amikor erre a férfira gondoltam, és arra, hogy Jézus megjelenik
ott, mindenki más elszalad, a tanítványok is mind elszaladnak,
ez a férfi Jézusra néz, és felismeri, a benne lakózó
démonok felismerték Jézust, hogy Ő Isten,
mert Isten meggyógyította, Jézus meggyógyította ezt az
embert, visszaadta a józan eszét, mellé ült és ez az ember
életében előszőr volt a józan eszénél, és Jézus mondta, hogy
most el kell mennie, a férfi pedig kérlelte, hadd mehessen
Jézussal, de Jézus azt mondta: nem lehet, hanem menj és mondd
el nekik mit cselekedtem veled, és arra gondoltam: milyen
hihetetlen tanú! Milyen hihetetlen tanú ez a férfi,
akitől az egész város félt, most meg van gyógyítva és ott ül
Jézus mellett és elmondja az embereknek, hogy van remény.
Aztán, nem fogjátok elhinni, azután mi magunkra gondoltam.
Tudjátok, mi magunkra gondoltam, arra, hogy mi is mennyire
hihetetlen bizonyságtevők vagyunk. Értitek, mire gondolok?
Pontosan megértem, mit akarsz kifejezni, mert én is éreztem,
hogy Isten ugyanezt tette velem is, mert én is mondhatni,
megszállott voltam, nem a sátán által, volt amikor sátán
kísértésének engedtem, de nem pontosan ilyen volt az én
esetem, nem vagdostam magam össze, meg ilyenek, de a drogok
csapdájában voltam, de kihozott ebből a helyzetből és úgy
éreztem, hogy Uram, vigyél magaddal, vigyél magaddal
a mennybe, de Ő azt mondta: nem, maradj itt a földön,
és tegyél bizonyságot az emberek előtt, mutasd meg a szeretetemet
az embereknek, és segítsd őket, hogy megtaláljanak Engem.
És te igazán teszel bizonyságot, mert láttalak, láttam, hogyan
teszel bizonyságot az embereknek és úgy gondolom, tudom milyen
környezetből jössz, néha nehezemre esik, amikor beszélni
hallak, mint,... Elmondanád mi történt az iskolában, amikor
a sok fiatalhoz beszéltél?
Igen. Az épület belsejében fotóztunk és ott volt egy csapat
gyerek, akik 7-8 évesek lehettek, amikor ebben a korban vagy,
csak a játékra, a szórakozásra gondolsz, és nagyon nehéz ennek
a korosztálynak lekötni a figyelmét, amikor kinyitottam
a Bibliám, minden kisgyerek elcsodálkozva rámnézett,
hogy én kinyitom a Bibliámat, és elkezdtem olvasni, ők pedig
érdeklődve figyelték, hogy én ilyesmit is tudok tenni, és
elcsendesedtek, és elbámultam azon, milyen csodálatos érzés,
ha felhívod magadra ezzel a kisgyerekek figyelmét.
És ők megérezték ezt. Megérezték, tudom, mert ismerlek,
és arra gondolok, hogy itt van ez a fiú, aki nemrég résztvett
egy problémás fiatalokért szervezett rehabilitációs
programban, és tudom, hogy te is drogárus voltál, és most egy
csapat, gyerek előtt látlak, hányan is voltak? 50-en? 100-an?
Legkevesebb 50-en, igen.
Tehát egy egész csapat gyerek és csodálkozva néznek rád, hogy
most Bibliai törtéetet fogsz nekik felolvasni?
És elérzékenyültem, mert arra gondoltam: mennyire hihetetlen
bizonyságtevő vagy! Hihetetlen bizonyságtevő vagy.
És szerintem ez csodálatos dolog.
Biztos vagyok benne, hogy mindannyiunk tett bizonyságot,
mindannyiunknak van egy története, amelyről mesélhetnénk.
Megtennénk ezt? Akár most meséljünk és egymást szólítva
meséljünk arról, hogy hogyan tettünk bizonyságot.
Honnan jösztök és milyen történetet mesélnétek el?
Beszélnél te?
Igen. A nevem Karen és úgy gondolom, hogy hihetetlen
módon teszek bizonyságot azzal, hogy nemrég leukémiás voltam,
de kigyógyultam belőle, és most Istennek szeretnék
szolgálni az életemmel, de szerintem az a hihetetlen benne,
hogy ahelyett, hogy még arra is gondolnom kellett, hogy
meghalhatok, de én azt választottam, hogy erősen
Istenbe kapaszkodom, és azt választottam, hogy
belekapaszkodom abba a reménybe, és azokba az ígéretekbe,
amelyeket Ő adott nekem és...
Tehát, azért mondod, hogy hihetetlen bizonyságtevő vagy,
mivel láttalak, amikor énekeltél és bizonyságot tettél arról,
hogy leukémiás voltál és elhullott a hajad
meg ehhez hasonlók és azt kérdeztem magamban:
nekem el kellett-e valaha szenvednem egy ilyen intenzív,
tragikus testi betegséget? Tehát ezáltal tettél nekem bizonyságot.
És újból arra gondoltam, hogy milyen csodálatos bizonyságtevés
volt ez, és sokszor látlak téged bizonyságot tenni az
embereknek. Azáltal, amilyen a személyiséged.
A személyed által. Vagyis, én nagyon jól érzem magam
a környezetedben, szeretek időt tölteni veled, mivel láttalak
beszélni, tudom, hogy milyen vagy, alázatos vagy, és tudom,
hogy most nevetsz ezen, nem érzelmi szempontból mondom,
hanem egyszerűen jó érzés tölt el, vágyat érzek arra, hogy én az
az emberekkel elbeszélgessek, és többet dicsőítsem Isten nevét,
dicsőítsem Istent.
Pontosan. És még valami. Beszélnél erről, mert
beszélgettem az édesanyáddal egy pár héttel ezelőtt,
és édesanyád elmesélte, hogy nemrég jöttél vissza Indiából,
és én csodálkozva mondtam: Indiából?
Mesélnél erről? Mert tudom, hogy
egyűtt fogtok Tibetbe is menni.
Igen, úgy 2 éve voltam Indiában, mivel úgy éreztem, résztvettem
egy képzésen egy szervezeten belül, amelynek a neve:
"Fiatalok a misszióért". És úgy éreztem, mntha Isten azt mondta
volna, hogy menjek Indiába, amely egy nehéz döntés volt,
mert azon gondolkodtam, hogy mi az életem értelme, mit kezdek
az énekléssel és az indiai útazással, arra gondoltam, hogy
nem kell Indiában énekelnem, és úgy éreztem, hogy Isten
azt kéri tőlem, hog adjam fel, amit tenni akartam,
az álmaimat, a vágyaimat, tehát elmentem és egy hihetetlen
életbevágóan fontos tapasztalaton mentem keresztül,
nehéz volt, de amint visszagondolok, nem adnám ezt
az élményt semmiért.
Milyen volt? Mit kellett ott tenned?
Minden különbözött attól, mint amivel itt Amerikában voltam
megszokva, teljesen más volt, 3 lánnyal voltam egy csoportban,
a mi feladatunk az volt, vagyis az imára kellet
összpontosítanunk. Csoportokkal foglalkoztunk, elvittük őket
különböző helyekre a Himalájában, és különböző
alkalmakkor imádkoztunk, mint például, amikor felkeltünk, azt
kérdeztük Istentől, hogy mi lesz az aznapi teendőnk, és minden
alkalommal választ kaptunk egy bibliai rész által,
mint például egyszer arról irt a bibliai rész, hogy a város
7 kapujához kell menni, és az a város, ahol voltunk, egy
fallal bekerített város volt, valamikor 7 kapuja volt,
tehát jól körülírt útasításokat kaptunk azzal kapcsolatban, hogy
mit kell tennünk, és én azelőtt úgy gondoltam, hogy az az ima,
amely hosszabb tíz percnél, az már nagyon hosszú,
Olyan, mint amikor a templomban ülsz, térdepelsz,
és azt várod, hogy mikor fejeződik be.
Igen, én is így voltam ezzel és Isten azt mondta, felfedte
magát előttem, és minden egy új világnak tűnt, egy új imavilág,
és úgy volt, hogy 2 évet kell
ott töltenem, és visszajöttem a vizumért, azután pedig nem
tudtam visszamenni Indiába, minden dolgomat ott kellett
hagynom, és visszajönnöm Amerikába,
aztán még részt vettem egy pár képzésen az imádkozással
kapcsolatban, most pedig Tibet-be készülök,
és azt hiszem, hogy...
Ez csodálatos!
Igen, újból az imádságra és az imádatra fogunk
összpontosítani, egy körúton fogunk résztvenni a Kailash
hegység körül, és remélhetőleg fog nyílni lehetőség arra, hogy
kapcsolatba lépjünk budhistákkal, akik azokban
a városokban élnek, amelyeket az útirányunk érint.
Úgy gondolod, amikor arra gondolsz, hogy honnan jössz,
szellemi értelemben véve, hogy hihetetlen bizonyságtevő
vagy?
Minden bizonnyal. Ha a mostani életemre gondolok, ezelőtt 4 éve
ki sem mondtam volna, nem is gondoltam volna
a misszionárius szóra.
Én is ugyanúgy érzem, egy pár évvel ezelőtt, nem 4, de 2 évvel
ezelőtt, nem gondoltam arra, hogy mit fogok most csinálni,
hogy itt fogok ülni, és beszélgetni ezekkel
a csodálatos emberekkel, arra gondoltam, hogy már
nem fogok élni, nem is gondoltam volna arra, hogy ilyen jóra
fordulnak a dolgok, Mert nagyon jó érzés itt lenni és
meghallgatni mások történeteit, mivel mindenkinek van valamilyen
története, tapasztalata, legyen az jó, vagy rossz, mindenkinek
volt nehéz periódus az életében, és minden személy más,
akkor veszed ezt észre, ha elbeszélgetsz az emberekkel
és meghallgatod elbűvölő történeteiket. Sok minden
történik és én már alig várom, hogy visszajőjjön az Úr Jézus
és hazavigyen minket és elvegyen minden fájdalmat. Mindnyájan
ott leszünk és egyűtt leszünk, egy nagy család a mennyben.
Hogy hazavigyen minket.
Nem hiszem, ha egyáltalán lett volna valami jövőm, ha nem
találkoztam volna Cherivel, és amikor Milton Cheryll eljött
Idaho-ba,
Milton Cheryll egy előadó, aki a családterápiáról tart előadásokat
A drogokról is beszél.
És Idaho-ba jött, honnan is jött?
Egy Vancoover-i egyetemről.
Azelőtt előadást tartott több iskolában is és mindenki
eljött és bementünk egy terembe, valami videofelvételt
készítettünk a konferencia elnökének, a fiatalok megsegítése
céljából.
Ó, igen, emlékszem már. egy videofelvételt készítettünk
az "Önkéntesek találkozójára", amelynek ez a neve:
"Philadelphiai önkéntesek". Milyen hihetetlen csapat voltunk!
Csodálatos volt.
Ott voltam, a többiekkel beszéltem és ezt mondtam:
mit tegyek, hogy ne folytassam azt az életstilust, amelyet
eddig folytattam, a bandák társaságát, a drogozást.
És az előadó ezt válaszolta, gondolom, te is tudod, ezt
kérdezte: mit ígérhetnének neked, ha felhagynád a drogozást
és másokat is segítenél lemondani róla? Én felajánlok
neked egy teljes ösztöndíjat akármelyik egyetemre,
és én ezt mondtam: rendben, elfogadom.
Amikor ezt mondtad, az egész szoba érdeklődeve figyelt fel,
erre az ajánlatra. Figyeltelek tégedés a legcsodálatosabb
választ adtad: azt mondtad neki, hogy teljesen megváltoztatta az
életed, azt mondtad, hogy soha még álmodni sem mertél arról,
hogy egyetemre menj. Tudatosítottad magadban, hogyha
most választol, meg tudod változtatni az életedet, mivel
felkínálták ezt a lehetőséget, és én arra gondoltam, hogy
Isten egy másodperc alatt meg tud változtatni egy életet.
Soha nem gondoltam arra, hogy egyetemre mehetek, arra
gondoltam, hogy vagy börtönben leszek, vagy már rég halott,
Amikor ezt a lehetőséget felajánlotta neked, olyan ez,
mintha egy kulcsot tettek volna a kezedbe, amely egy nagy ajtót
nyit ki tele új lehetőségekkel
amikor belépsz az ajtón,
amelyek rád várnak. Csodálatos, egyszerűen
csodálatos.
Így munkálkodik Isten. Kinyit előtted egy ajtót,
ez olyan, mintha kinyitnál egy ajtót, amely mögött még rengeteg
más ajtó van, de előszőr csak egy ajtón kell belépned.
Tudjátok, most arra gondolok, amit te is mondtál az imént,
hogy teljesen megváltozott az életed,
Arra gondolok, hogy én is holdkóros voltam,
utcalakó voltam 10 éven keresztül, a szüleim is gyerekek
voltak, mennyire hihetetlen bizonyságtevő vagyok én! Annyira
elérzékenyülök, amikor látom, hogy Isten felhasznál valakit,
felhasznál engem, hogy mások életére hatással legyek, mert
tudom, honnan származom, tudom, hogy óvatosan kell velem bánnia,
és még jobban szeretem Istent, mert hihetetlennek tűnik, hogy
ilyen embereket használ fel, biztosan az ördöngös is így
érezhetett, amikor Jézus azt mondta, hogy menjen el és tegyen
bizonyságot, hogy valószínűleg nem is fognak rá hallgatni.
Hogy az emberek nem fognak
hinni neki. Valaki másnak még van valami mondanivalója?
Én Megán vagyok, én is voltam bandák társaságában, meg
drogoztam, és te vettél rá, hogy elmenjek a templomba, ez egy
héttel azután történt, amikor kikerültem ebből a környezetből,
és megkértél, hogy bizonyságot tegyek a gyűlekezetben, és
elmeséltem az azelőtti életemet, és azt, hogy mennyire
segítségemre volt Cheri, és ezután, amíg csak ott ültünk,
egy asszony jött oda,
Várjcsak! Mert szerintem nagyszerű dolog történt ott,
amikor ott felálltál és elmesélted, hogy hogyan kerültél
ki a bandából, és a reményről, amely életeket változtat meg,
a te életedet is megváltoztatta, és amikor vége lett és
elköszöntünk volna, megkérdeztem, hogy akar-e még valamit kérdezni
Megan-tól. Megan már befejezte a mondanivalóját és csendben
volt, de azt mondta, hogy még egy dolgot el akar mondani,
felállt, előrement, körülnézett és ezt mondta:
Kérlek ne gondoljátok, hogy ez csak olyan emberekkel történik
meg, akik nem vallásos környezetben nőnek fel.
Én vallásos környezetben növekedtem fel, egy nagyon hívő
családban, egy szerető családban, mégis elvesztem és itt vagyok,
tehát kérlek, ne feledjétek ezt el. Annyira megdöbbentően
beszélt, hogy belereszkettem, mert arra gondoltam:
Megan, én honnan származom? Aztán, meséld el, mit tett ez az
asszony?
Ott ültünk és odajött ez az asszony könnyes szemekkel,
és elmondta, hogy nagyon megéríntette őt, amit mondtam,
a fiát éppen drogkereskedés miatt csukták le,
és elmondta, hogy reményt öntött belé, amit mondtam,
vagyis amikor azt mondtam, hogy nemcsak nemkeresztény
családokban történik ez meg, hanem ugyanúgy megtörténhet
keresztény családokban is,
és ez megéríntette őt.
Azt mondta, hogy hálás, amiért te jó útra kerültél
és reménnyel gondolt arra, hogy a fia is jó útra fog kerülni.
Amikor erre az asszonyra néztem, aki orvos, aki köszönetet
mondott neked, arra gondoltam: milyen döbbenetes ez.
Néha a szülők nem tudják a tini gyerekeik szempontjából nézni
a dolgokat, mert nem tudják, mi megy végbe a tinik fejében,
tudjátok, mire gondolok, a tinik olyan dolgokat gondolnak el,
amelyek felülmúlják a szülők képzeletét,
a fiatalok úgy gondolkodnak, hogy mindent ki akarnak próbálni,
és ha valamit hallanak mástól, ők is ki akarják próbálni,
és a szülőknek tudatosítaniuk kell, hogy az ő gyerekeik is így
gondolkodnak, és ha ezt tudják, leülhetnek és elbeszélgethetnének
velük, hogy megismerjék, hogyan gondolkodnak.
Pontosan.
Szerintem könnyebb a szülőnek megérteni a gyereket, mivel
könnyebben átlátja a fejlődési szakasz sajátosságait, amelyben
a gyereke van, mert a szülő is benne volt abban a korban,
ő is volt gyerek, de amint múlnak az évek, és a dolgok
megváltoznak, és az emberek is másképp gondolkodnak,
tehát jobb, ha a gyerekek fordulnak a szüleikhez,
és elmondják, hogy mi történik velük,
akkor a szüleik is megérthetik a gondolkodásukat,
fogalmuk lehet róla, hogy hogyan gondolkodnak, mert
a dolgok gyorsan változnak.
És néha inkább úgy teszünk, mintha semmi sem történne.
Ez nem történhet meg velem és nincs szűkségem tudni
a bandákról, a drogokról, mert keresztény család vagyunk.
Te pedig azt mondod, hogy butaság így gondolkodni,
Mert a szülőknek szűkségük van arra, hogy ezt megértsék.
Csodálatos bizonyságtevés. Csodálatos bizonyságtevés.
Én azoknak a gyerekeknek teszek bizonyságot, akiknek elváltak
a szüleik, természetesen nem mintha erről szeretnék
bizonyságot tenni, vagyis nem akartam, hogy a szüleim
elváljanak, azért, hogy én erről tehessek bizonyságot,
de azt szeretném elmondani, hogy nem a te hibád, hogy
a szüleid elváltak, nem szabad felelősnek érezned magad
a szüleid válása miatt.
Ezt neked meg kellett tanulnod.
Igen.
Elsősorban.
Mert történhet akármi, a szüleid szeretnek téged,
és azért, mert elváltak, nem jelenti azt, hogy nem
szeretnek, csupán annyit jelent,
hogy házassági problémáik vannak.
Tudod, Beth, amikor előszőr hallottalak a erről meg
a válásról beszélni, a csoportunkban azt hiszem,
a legtöbbünknek elváltak a szüleink.
Az én szüleim is elváltak.
A lakósság fele, még az adventista családok esetében
is, a lakósság fele elvált.
Pontosan.
Még több is, mint a fele.
Tudod, mi éríntett meg engem? Amit megtanultál az érzésekről,
a haragról. Beszélnél egy kicsit arról, amit megtanultál,
és milyen fontos volt ezt megtanulnod, megtapasztalnod.
Nos, tudod, amikor elválnak a szüleid, mondhatni, dühös
ugyanakkor szomorú voltam, meg mindenféle érzés kavargott
bennem. Úgy éreztem, hogy mindez az én hibám,
és nem tudtam, mitévő legyek, nagyon zaklatottnak éreztem
magam, minden idegesített.
Tudod, mire gondolok, teljesen össze voltam zavarodva,
nem tudtam irányítani a gondolataimat,
És mit csináltál, végülis?
Tudod, nagyon jó leírni a gondolataidat, az érzéseidet,
rendet rakni a gondolataid között, felismerni az érzéseidet
a másik dolog, pedig, hogy beszélj erről a szüleidnek.
Amikor erről tettél bizonyságot, láttam az emberek arcán
a kifejezést, hogy jó lenne, ha ők is beszélnének erről
valakinek, és arra gondoltam: milyen hatásos bizonyságtétel,
mert tudom, és te is mondtad, hogy te nem akartál ebbe
a helyzetbe kerülni, nem akartál éppen a válásról tenni
bizonyságot. De döbbenetes módon tettél annak a csoportnak
bizonyságot, mert őszíntén beszéltél velük, arról amit meg
kellett tanulnod.
Valóban nagyon nehéz azzal a gondolattal élni hogy elválnak
a szüleid, mert ahhoz voltál szokva, ogy egyűtt vagytok.
Így van, így van.
Szerintem manapság a fiataloknak sok mindennel szembe kell
nézniük, az én szüleim is elváltak, de akkor még
annyira kicsi voltam, hogy nem is tudtam, hogy valójában mi
történik, amikor nagyobb lettem, akkor rázott meg az esemény,
vagyis ezek az érzések bennem vannak kiskorom óta,
mindig van egy hiányérzet bennem és nem tudom, hogy
mi hiányzik az életemből. Ezért kell Istenhez fordulni,
hogy mindebben megsegítsen, segítsen betölteni ezt az űrt,
mert Isten az én atyám, nem lesz édesapám, csak amikor
a mennyben leszek, de van édesanyám, aki mindig szeret,
aki ezt mondja nekem: én vagyok az édesanyád is és az édesapád
is. Tudod, nevetnem kell, hogy egy személyben van édesapám is
és édesanyám is, engem ez nem zavar, de tudom, hogy amikor
megtörténik a válás, mindig előszőr hibásnak érzed magad,
amikor elválnak a szüleid, mert a gyerekek magukat okolják emiatt.
Úgy gondolják, hogy mindez az ők hibájuk, és a fiatalok
manapság nem próbálnak kigyógyulni ebből az érzésből,
hanem magukat okolják, és otthonról elmenekülve, máshol
keresnek vígasztalást. És pontosan ebben a helyzetben kell
tisztán gondolkodnod és azt gondolnod, hogy minden egy
céllal történik.
Pontosan. Még valaki? Most Shanni-re gondolok,
mesélnél arról, hogy te milyen helyzetben tettél bizonyságot?
Mivel én úgy gondolom, hogy te is tettél már bizonyságot.
Tudom, hogy néha nehéz személyes tapasztalatról
beszélni, főképp egy olyan csoportnak, akiket elég jól
ismerünk. De te is hatással voltál rám, és arra gondoltam,
ha megosztanál velünk egy ilyen történetet.
Szerintem én is hihetetlen módon teszek bizonyságot, mvel olyan
családi környezetben nőttem fel,
ahol a családtagjaim nem igazán hittek Istenben,
a nagyszüleim Hetednapot ünneplő Adventisták voltak, és mindig,
amikor meglátogattam őket, mindennapi dolog volt, hogy
Istenről beszéljenek, de a szüleim nem hisznek Istenben,
és soha nem értettem meg, azt láttam, hogy a nagyszüleim
gyűlekezetbe járnak, de nem értettem meg ennek
a jelentőségét, azt gondoltam, hogy ilyenek ők. furák,
azért gondolkoztam így, mert nem volt személyes
tapasztalatom, aztán, valamilyen módon rátok találtam,
megtaláltam Istent, és még mindig keresem Őt,
hogy jobban megismerjem, körülbelül ennyi rólam,
ég nem vagyok annyra biztos magamban.
Rendben. Nagyon fontosnak találom, hogy őszíntén beszélsz
a bizonytalanságodról is, bevallod, hogy még ingadozó
vagy, ez egy kedvenc énekemet júttatja eszembe,
ennek az éneknek a címe: "Bámulatos kegyelem"
Ismeri valaki ezt az éneket? Én nagyon szeretem.
Igen, én is tudom ezt az éneket.
Ismeritek?
Elénekelnétek?
Gyere ülj ide és énekelj velünk.
Nagyszerű, nagyon tetszik ez az ének nekem. Azt hiszem,
azért mert hihetetlen módon teszünk bizonyságot, és mert
bámulatos, hogy Isten milyen kegyelmes hozzánk, ezért
különleges ez az ének számomra.
Bámulatos kegyelem, milyen drága a hang,
amely megmentett egy olyan nyomorultat, mint engem,
egyszer elveszett voltam, de most rámtaláltak,
vak voltam, de most látok.
Csodálatos!
Ez annyira csodálatos. Amikor a mi csoportunkra gondolok,
azokra az alkalmakra, amikor egybegyűltünk és másoknak
bizonyságot tettünk Istenről, milyen hihetetlen csapat vagyunk!
Milyen hihetetlen csapat! Mindenki más környezetből jön,
mindenki, még különböző államokban is lakunk itt
az Amerikai Egyesült Államokban.
Különböző családi környezetből származunk. Néhányan
menedékhelyről, én az utcákon laktam,
Lenny drogkereskedő volt, Megan a bandák társaságában volt,
mindenkinek más a múltja, és mégis ez a hihetetlen csapat
bizonyságot tesz az embereknek Istenről, akik a mi reményünk,
a mi bizonyságtételünk által ismerik meg Istent,
abból, ahogyan élünk.
Ez csodálatos és azt hiszem, hogy egyedül csak Isten
kegyelméből lehetséges. Ezért kedvenc énekem a "Bámulatos
Kegyelem" ének. Most elköszönök tőletek és köszönöm, hogy velünk
voltatok a "Fiatal ösvénykeresők" műsorban és ne
feledjétek, hogy Istennek hihetetlen bizonyságtevőkre
van szűksége. Sziasztok!