Fiatal ösvénykeresők
Sziasztok!
Szia!
Nem jön, hogy elhigyjem miről beszélgettünk,
a depresszióról beszélgettünk.
És érdekes volt, mert azon gondolkoztunk, hogy milyen
meghatározást lehetne mondani, hogy mi is a depresszió.
Ismerek olyan embereket, akik depressziósak voltak,
és olyan embereket is ismerek, akik olyan súlyos depresszióban
szenvedtek, hogy öngyilkosok lettek. Úgy gondolom, ez már
tényleg depresszió. Azon gondolkodtam, hogy ti mit
gondoltok a depresszióról? Mit gondoltok mi az?
Szerintem, amikor lemondasz mindenről,
vagy nem olyan vagy, mint általában, nem vagy beszédes,
és visszafolytod magadban a haragot, nem akarod, hogy
foglalkozzanak veled, magadba zárkódsz elég hosszú ideig.
Ez megdöbbentő számomra, mert ezzel nőttem fel,
én amúgy beszédes vagyok, tudjátok, hogy beszédes vagyok,
de amikor mérges leszek, az emberek nem ismernek rám,
és tényleg nagyon más tudok lenni amikor mérges vagyok
vagy szomorú, e két érzés miatt.
Néhány ember, mint például én, amikor depressziós hangulatban
voltam, teljesen ellentétes érzelmeket mútattam ki,
boldognak, mindig mosolygós arccal, mert annyira azon
igyekeztem, hogy leleplezzem, hogy mindig túl izgatott voltam,
ezért túlságosan boldognak és optimistának akartam
látszani, és azt hiszem, mások is voltak igy, mint ahogy
én is. Onnan lehet ezt észrevenni, hogy leleplezik
igazi érzéseiket, erőltetett módon viselkednek.
Mert el akarják rejteni, hogy valójában hogyan érzik magukat
és onnan lehet ezt észrevenni, hogy túlságosan boldognak
látszanak.
A barátaid ezt észrevették rajtad?
Tulajdonképpen a barátaim azt hitték, hogy...
Én teljesen másképp nyilvánulok meg, mert amikor depressziós
hangulatban vagyok, ezt mindenki észreveszi rajtam.
Lerí az arcomról, mert általában mosolygós, vídám személy vagyok,
és mindig egy célkitűzést tartok szem előtt,
de mikor depressziós hangulatban vagyok, mindenki észreveszi.
Tehát nem kell találgatnom.
Én is így vagyok. Nem szeretem elmondani másoknak, hogy nem
érzem jól magam, inkább úgy vészelem át a helyzetet, hogy
senkinek sem szólok egy szót sem egy egész napon keresztül,
ahelyett, hogy azt mondjam, hogy hagyjanak magamra, mert szőrnyen
érzem magam. Inkább visszavonulok egy kicsit
hogy ne beszélgessenek velem.
Hallottam, hogy említetted egyszer, hogy ha depressziós
hangulatban vagy rosszul érzed magad, ez azt jelenti, hogy nem
vagy elég jó keresztény.
Úgy érzem, hogy amikor valami ostobaságot mondok vagy követek
el, és nagyon szomorú leszek emiatt, és ha szomorú vagyok,
ez tulajdonképpen bűn, mert a keresztényeknek boldogoknak
kell lenniük. Egy másik dolog az, hogy mindig boldogoknak
kell lennünk?
Most Pálra gondolok a Bibliából, amikor arról beszél, hogy egyik
helyről a másikra megy és börtönbe vetik.
Nem hiszem, hogy ebben a helyzetben boldog lett volna.
Hogy élvezte volna. Néha úgy gondolom, akkor is amikor
a gyűlekezetben heti bibliasorozatot vezetek,
hogy az embereknek bűntudatuk van a depressziós hangulat miatt
vagy amikor csak lehangoltabb hangulatban vannak,
amikor nem akarnak egyszerre nevetni és sírni,
és ha megkérdezik,hogyan vannak, nem fogják azt mondani,
hogy jól.
Így van az édesanyám is. Amikor eléggé lehangolt hangulatban
van és a gyűlekezetbe kell mennie, mindig álarcot erőltet
magára és úgy próbál viselkedni, mintha minden rendben lenne,
én úgy gondolom, hogy mindenki így tesz, mert a szüleim
is így tesznek és mindenki magára erölteti, hogy jól érzi
magát és próbálja leleplezni, hogy milyen érzéssel jött el
otthonról, hogy boldogok, de tulajdonképpen mindenki csak
megjátszodja, mert nem lehetünk mindig boldogok.
A gyűlekezetben kellene a legőszíntébbnek lennünk,
mint ahogy anya mondja, hogy a templom a bűnös embernek korház,
nem a szentek gyűlekezőhelye.
Egyik barátom festőművész. A neve Larrisse???
Ti ismeritek őt, úgye? Egyik alkalommal egy rajzfilmet
készített, amely arról szólt, hogy emberek mentek templomba.
És az istentisztelet legelején az embereknek be volt kötözve
a lábuk és fejük, amelyen átütött a vér,
a karjuk is be volt kötözve, gipszbe volt kötözve,
és az arcukon élő sebek, karcolások voltak,
és valaki megkérdezi: Smith úr, hogy van?
Mire Smith úr lelkesedve válaszol: Ó, jól vagyok,
köszönöm. És te hogy vagy?
Nevettem ezen és pontosan ti is azt akarjátok mondani,
hogy elég hinni valakinek, ha átlátunk a viselkedésén.
Én azt gondolom, hogy a depresszió azt jelenti, hogy
lesújtottak vagyunk, túl sok nehézséggel kell szembenéznünk,
és nem látunk kiútat ebből a helyzetből. Úgy gondolom,
hogy a keresztények azért éreznek bűntudatot, mert
úgy gondolják, hogy mindenben Istenre kell
támaszkodniuk, mert Ő mindenható és mi mint emberek, amikor
depressziós hangulatban vagyunk, úgy érezzük, hogy kételkedünk
Isten hatalmában és szerintem ezért érzünk bűntudatot.
Ezért akarjuk palástolni ezt az érzést, mert amikor templomba
megyünk, Jézus tökéletes példaképeinek kell lennünk,
igazi kereszténynek, mint ahogy említettétek, ezért játszák meg
magukat.
Emlékszem, hogy egyszer rosszul éreztem magam,
ez alkalommal elvonókúrán voltam és gyerekkori élményekre
kellett visszatekintenem és ez nagyon nehéz volt számomra,
mert nem tudtam ezeket az élményeket feldolgozni, nem
tudtam, hogyan gondoljak vissza rájuk,
de tudtam, hogy szembe kell néznem ezekkel az élményekkel,
és emiatt depressziós lettem, és úgy éreztem, hogy valakinek
kell ezekről beszélnem, ezért a gyűlekezetben beszéltem
az érzéseimről néhány olyan személlyel, akiknek adtam
a véleményére, elmeséltem, hogy min mentem keresztül és, hogy
depressziós hangulatom lett emiatt, mire azt kérdezték
tőlem, hogy imádkoztam-e ennek érdekében?
Én pedig azt gondoltam, hogy valóban ez a megoldás.
És úgy gondolom, hogy hajlamosak vagyunk arra, hogy azt
gondoljuk, hogy a depresszió kapcsolatban van azzal, hogy
milyen gyakran imádkozunk, azzal, hogy milyen az Istennel
való kapcsolatunk. Szerintetek kapcsolatban van mindezzel,
vagy nem és ha nem, mit gondoltok, mi a depresszió oka?
Én úgy gondolom, hallottam, hogy a harag és a depresszió
hasonló érzések, mert amikor haragszol, kimutatod
a haragodat, mindenki tudja, hogy haragos vagy,
nem jelenti azt, hogy aki temperamentumosabb természetű,
depressziós lesz, de azok az emberek, akik nem mutatják ki
a haragjukat, ez felhalmozódik bennük és ez lehet a depresszió
oka. És azt is hallottam, hogy a harag megváltoztatja
a testműködést, amikor depressziós lesz valaki,
és ha magába zárja az érzéseit, akkor...
Én is hallottam erről, hogy a harag a magadba folytott
depresszió. Egy kaliforniai orvos, dr. Rolly Alabert,
írt egy könyvet arról, hogy ha az érzéseinket túl sokáig
magunkba zárjuk és nem dolgozzuk fel ezeket az érzéseket,
ez orvosi rendellenességeket fog okozni. Mint amikor magunkba
folytjuk a haragunkat, ez rákos megbetegedéseket, gyomorfekélyt,
magas vérnyomást idézhet elő és elterjedt az a hit, hogy
a betegségek 85-95 %-át az okozza, hogy magunkba folytjuk
az érzéseinket és képtelenek vagyunk feldolgozni őket.
Amikor erre gondolok, megdöbbentő számomra,
hogy ez nagy dolog.
Szerintem Isten nem teremtett volna úgy minket, képességet
adott nekünk arra, hogy feldolgozzuk ezeket
az érzéseket, és hogy ezek valamiféleképpen a hasznunkra
vannak, mert valaki felruházott ezekkel az érzésekkel.
Ha nem tudnánk felmérgelődni, vagy egy kissé depressziós
hangulatba esni, ez nem lenne igazságos, mert Ő felruházott
ezekkel az érzésekkel, és ezek az érzések a javunkra vannak.
Mivel én heroinfűggő voltam és sok alkalommal kellett ezekkel
az érzésekkel megküzdenem, volt az életemben egy olyan periódus,
amikor olyan könyveket olvastam, hogy hogyan segítsek magamon,
azt mondtam, hogy ezektől meggyógyulok.
És megfigyeltem az érzéseimet és rájöttem, hogy nem gyógyultam
meg, ezért egy másik könyvet olvastam el és azt gondoltam,
hogy most ettől jobban fogom magam érezni,
és újra meg újra elolvastam egy könyvet, de még mindig nem
múlt el a depressziós hangulatom, és végül Isten
megszólított és ezt mondta: Cheri, nyugodj meg,
és azt mondta, hogy amint vagyok, ebben a helyzetben
dicsőítsem Őt, ne aggódjak, hanem nyugodjak meg,
és ha szomorú vagyok, vagy depressziós egy bizonyos ideig,
engedjem el magam, és ahogy megpróbáltam ezt, rájöttem
arra, hogy lehet soha nem fogok ebből kigyógyulni,
de nyugodt fogok lenni és bízni fogok Istenben.
Ekkor megkönnyebbültem, nem azonnal éreztem jobban magam,
de valahol belül jobban éreztem magam, megkönnyebbülve éreztem
magam.
Amikor baleset történt velem, amikor kitörtem a nyakamat,
korházban voltam és nyilvánvaló módon depresszióban szenvedtem
mert, amint mondtam, szerintem a depressziót az okozza, ha
valami nagy nehézség ér minket. Amikor ott feküdtem, képtelen
voltam arra, hogy megmozduljak.
Amikor kitörted a nyakad, le voltál bénulva, azt hitték,
hogy többé soha nem fogsz tudni járni , így van?
Igen, igen. És semmit sem tudtam tenni, úgy éreztem, hogy semmi
esély sincs arra, hogy ebből a helyzetből kikerüljek,
és valóban depressziós voltam. De sokat segített az, hogy
az emberek mindig odajöttek hozzám és mosolyogtak,
és megnyugtattak, hogy minden rendben lesz,
és látni, hogy mások is, akik betegek voltak, hogy nem hagyják
el magukat, és tudtak örülni, és normális életet folytatni,
természetesen nem olyan értelemben, hogy járni tudtak
és mindent meg tudtak tenni.
Találkoztál ilyen személlyel, aki balesetet szenvedett?
Igen, nem emlékszem a nevére, bejött hozzám egyik este,
ő is autóbalesetet szenvedett 4 évvel azelött, mint én,
és alkalmanként ellátogatott a korházba a kutyájával,
ezen az estén az egyik terapeuta orvosom kérte őt meg, hogy
meglátogasson, és bejött a szobámba és mosolyogva csevegett
arról, hogy milyen a mostani élete, meg arról, hogy hogyan
boldogul a mindennapokban és, hogy a helyzete ellenére boldog,
Hogyan tudott mozogni?
Tudta mozgatni a karjait, és tudta mozgatni a kezeit,
tudta vezetni a tolószékét, de a lábait nem tudta mozgatni,
egy kicsit tudta mozgatni a lábújjait,
majdnem azon ment keresztül, amin én, de nem épült fel.
Így látva őt, elmúlt a depressziós hangulatom,
mert már nem láttam olyan lesújtónak a helyzetem,
hogy ilyen életem lesz, elfogadtam a helyzetem, mint
ahogy te is mondtad, hogy nem egy teljes boldogságérzet
kerített hatalmába, hanem olyan érzés, hogy elfogadjam saját
magam.
Belenyugodtál ebbe.
Igen.
Úgy gondolom, hogy ez csodálatos, hogy ilyen hatással
volt rád és bátorított abban, hogy minden rendben lesz.
Szerintem az súlyosbít a depressziós hangulatunkon,
és ez csak egy érzés, nem a klinikai depresszióra
értem ezt, hanem csupán arra a depressziós hangulatra,
amely napnta ránk tőr, az súlyosbít rajta, hogy túl
nagy hűhót csapunk körülötte. Hogy a depressziót túl súlyos
betegségnak tartjuk, amint te is mondtad, hogy félünk attól,
hogy mit gondol Isten és nem akarjuk letörni a barátainkat,
ezért nem akarjuk bevallani, hogy depressziós hangulatban
vagyunk. És szerintem ezért csapunk akkora hűhót körülötte.
Ezzel még rosszabbítunk a helyzetünkön.
Igen még rosszabbítunk ezzel.
Ismerek olyan személyeket, akik igazán depressziósak lesznek,
és nem akarják, hogy a barátaik tudjanak erről,
mert ettől még jobban szoronganának,
mert a barátaik is ugyanabba a gyűlekezetbe járnak, mint ők,
ezért nem akarják, hogy tudjanak róla, hogy nehézségekkel
küszködnek, és az ilyen embernek nincs barátja, mert senkinek
sem önti ki a lelkét, senkinek sem beszéli ki magát,
mert attól tartanak, hogy mit fognak az emberek gondolni,
ha megtudják, hogy nem tökéletes keresztények.
Ezért mindjobban álarc mögé rejtik igazi érzéseiket.
Ettől aztán még jobban depressziós hangulatba kerülnek,
minél jobban magukba folytják és nem mondják el a barátaiknak.
Tehát mit gondoltok, hogy amikor depressziós hangulatban
vagytok, szerintetek mivel tudnátok ezen segíteni?
Például, ha valaki hallgatna titeket és tanácsot kellene
adnotok, mint például, Joe, a te helyzetedben, ami elég súlyos
helyzet, nem egy kis probléma. Ott feküdtél és azt mondták,
hogy lehet, hogy soha nem fogsz többé járni tudni.
Milyen tanácsot adnál az ilyen helyzetben levő embereknek?
Szerintem ami a legjobban segít, hogy ne veszítsük el a reményt,
hogy minden rendbe fog jönni, vagy egy mosoly,
ami felvídít, hogy elterelje a figyelmet.
Azt gondolom, hogy amikor magunkba zárkozunk, magunkba
zárjuk a depressziós érzést, a problémáinkat, akkor ettől
még rosszabbul fogjuk magunkat érezni, és egyre mélyebbre
kerülünk ebben az érzésben, néha ha valaki odajön hozzánk
és megszólít, és érdeklődik hogylétünk felöl,
elbeszélget velünk, ez rögtön kizökkent ebből a hangulatból.
Hogy elterelje a figyelmedet arról a helyzetről, amelyben
vagy. Amikor a reményről beszéltél, arra gondoltam,
hogy olvastad a Bibliából, vagy édesanyád beszélt, hogy
megkenjenek olajjal, hogy az emberek imádkozzanak azért,
hogy meggyógyulj. Elmondanád ezt a történetet?
Ez a legcsodálatosabb történet, amelyet valaha is hallottam.
Igen, amikor a korházban voltam, és a rehabilitációs részlegen
feküdtem, akkor vittek át oda, még el sem kezdtem
a terápiát, bejött az orvos és elmondta, hogy soha nem fogok
járni tudni, és valóban depressziós voltam,
teljesen el voltam csűggedve.
El tudom képzelni, hogy hogyan érezhetted magad.
Eléggé lesújtó volt. Aztán később bejött anya és
megkérdezte, hogy emlékszem-e, vagy tudok-e valamit
a felkenetési szertartásról. És mondtam, hogy hallottam
valamit róla, de nem vagyok eléggé biztos benne,
és elmagyarázta, hogy olajat öntenek a homlokomra
és imádkoznak értem, aztán megkérdezte, hogy kit szeretnék,
hogy tartsa a szertartást, a lelkész, meg néhány ember
eljönne, én beleegyeztem, mert ez olyan valami volt,
amibe reménnyel belekapaszkodhattam,
remény?
amiben hihetek, és mivel beleegyeztem felhívta ezeket
az embereket, apámat, Bob Mix lelkészt Yeakma-ból,
Roger Dundon-t Beverton-ból, meg néhány embert az adventista
egyházból, akiket ismertem, ezek mind eljöttek,
és levittek a 4-ik emeleti kis kápolnába, ahol én voltam,
imádkoztak értem és fejemre olajat öntöttek.
Amikor befejezték az imádkozást, felültem, azelőtt nem tudtam
meg sem mozdulni, és felemelkedtem egy másodperc
erejéig,
csak egy másodperc erejéig.
Igen és nagyon boldog voltam, ez a legjobb érzés.
Aztán visszaestem, mert nem volt ahhoz erőm, hogy felálljak,
és kimenjek a szobából. De olyan érzésem volt, hogy meg fogok
gyógyulni.
Tehát kaptál egy bizonyosság érzést.
Attól a perctől kezdve tudtam, hogy újra fogok tudni
járni. Ez nem csupán egy gondolat volt, hogy úgy gondolom,
hogy újból fogok járni, ha igazán megdolgozom érte,
hanem bizonyos voltam benne, hogy ha felállítanak, fogok
tudni járni.
Szerintem a legfontosabb dolog, amit meg kell tanulnunk,
a depresszióról,
hogy meg kell tanulnunk bízni, hinnem kell valamiben.
Amikor kijöttem az elvonókúráról miután hontalan voltam 10 éven
keresztül, elolvastam Jeremiás 29:11-t,
ebben az ígeversben, hogy hinnünk kell a jövőben,
annyira depressziós voltam, hogy nem fog sikerülni,
hogy nem fogok kikerülni ebből és ebben arról olvastam, hogy
Istennek terve van a jövőmmel, hogy fel akar emelni,
nem akar fájdalmat okozni nekem és éreztem ezt a reményt,
és egyből etöltött az az érzés, hogy minden rendbejön.
Ahogy te is mondtad, nem abban a pillanatban változnak meg
gyökeresen a dolgok, de bennem elkezdődött egy változás,
ami különbséget hozott az életembe.
Számomra nagyon fontos, azt gondolom, hogy a depresszió
nem úgy leszünk depressziósak, hogy felébredünk reggel
és depressziósak vagyunk, hanem mindig van egy kezdete,
és a mindennapi kis, jelentéktelen dolgok
rátevődnek, amikor valami történik, ami negatív érzést
vált ki belőlünk és aztán még történik valami, ami rátevődik.
Én nem hiszem, hogy egyből leszünk depressziósak,
nekem az segített, amikor valaki észrevette, hogy nem vagyok
jó hangulatban és megkérdezte, hogy mi a baj velem,
elbeszélgethettem és megnyugtatott, hogy minden
rendben lesz és sokat kell imádkozni és ez segít.
Mert nem elég csak azt gondolni, hogy nem akarsz így gondolkodni,
mert egyre csak eltávolodsz azoktól a dolgoktól, amelyeket
le kellene küzdened, azoktól az emberektől, akiket szeretsz
és nem teheted ezt.
Olvastam valamit, ami szerintem nagyon érdekes,
hogy amikor depressziós hangulatba esünk,
olyan vegyi anyagok vannak az agyunkban, mint a szeraton,
amelynek megváltozik az értéke.
És minél tovább vagyok depressziós, annál nagyobb
ez a változás. A másik alkalommal még nagyobb a
változás és ez lelassítja az agy vegyi kiválasztását,
amelyeknek a boldogságérzés megteremtésében van szerepük.
Ez az egész folyamat lelassul, és amikor valaki azt mondja,
hogy ne hagyjuk el magunkat és tegyünk már valamit,
a depressziós személy azt mondaná: komolyan beszélsz?
Fogalmad sincs arról, hogy érzem magam.
De a valóság az, hogy ha nekifogunk tenni valamit,
ez visszaállítja a vegyi anyagszíntet és jobban fogod
érezni magad, mégha egy kicsit meg is kell magad eröltetned.
Igazad van, azt olvastam, hogy egy vegyi változás megy végbe,
amely egy hosszabb perióduson keresztül történik.
Főleg a korházi depresszió esetében, amikor valaki már az
ágyból sem akar felkelni, és van egy periódus amikor már lábra
sem tudsz állni,nem birsz mosolygni, amikor már nem
számít, nem érdekel, ha a barátaid nem mosolygós
arccal látnak, mert depressziós vagy.
Igen, van egy érdekes történetem ezzel kapcsolatban.
Az érettségim előtt néhány héttel történt,
elmentünk egy hegyi túrára,
egy péntek esti istentiszteletet tartottunk ott,
szőrnyen éreztem magam, minden összegyült bennem,
ugy éreztem, hogy ez már túl sok és amint ott ültem,
a barátaim odajöttek és megkérdezték, hogy mi a baj
és azt mondtam, hogy egyáltalán semmi és megpróbáltam leleplezni
míg végül egyik barátom ezt mondta: gyere sétáljunk egyet,
és elkezdtünk lefele menni, de egy veszélyesebb, járatlan úton
vezetett lefele, sziklás helyen, én szandálban voltam és azt
gondoltam, hogy félreléphetek, és lezuhanhatok és meg fogok
halni, depressziósan fogok meghalni és ez olyan rossz.
Végül azt mondta, hogy kapaszkodjam a kezébe,
én ellenkeztem, hogy nehogy magammal rántsam,
végül kézen fogtam, és végül leértünk az aljba,
és biztonságos talajon voltunk, és azt mondta, hogy ő is
pontosan így érzi magát, amikor én rosszul érzem magam,
mert ilyenkor meg szeretné fogni a kezem, hogy jobban érezzem
magam. Most, ha visszatekintek az esetre, sajnálom, hogy miért
nem engedtem a legelején, hogy megvígasztaljon,
ahelyett, hogy magamban tartottam és megpróbáltam
leleplezni az érzéseimet.
Milyen kedves barát! Remélem, hogy én is ezt jelentem
a barátaim számára, hogy észrevegyem, mikor lehetnék
segítségükre, hogy mikor esik jól egy kézfogás.
Igen, szerintem ugyanígy fordulhatunk Jézushoz is, mert Ő
a legjobb barátunk, jobb, mint akárki más,
Neki mindig van ideje ránk, ezért könnyebb, ha azt mondjuk,
hogy nem tudunk egyedül megküzdeni a problémáinkkal,
és elfogadjuk a felénk nyújtott kezét.
Ez érdekesnek tűnik számomra, mert úgy gondolom,
hogy nagyon gyakran Isten előtt is el akarjuk titkolni
érzéseinket és Isten azt mondja nekünk, hogy Ő ismeri
érzéseinket, pontosan tudja hogyan érezzük magunkat,
hogy milyen szomorúak vagyunk, és arra kér, hogy ne titkoljuk
el Előtte, hanem bizalommal forduljunk Hozzá és hagyjuk,
hogy megvígasztaljon minket. Szerintetek mi segíthet akkor,
amikor depressziós hangulatban vagyunk?
Ha valaki meghallgat, ha van akinek kiönthetjük a lelkünket,
elmondhatjuk, hogy hogyan érezzük magunkat.
Tudom, hogy amikor depressziós vagyok, el kell mondanom
valakinek és akkor jobban érzem magam.
Megkönnyebbülök és sokkal jobban érzem magam.
Jó leírni egy naplóba az érzéseinket, vagy egy darab
papirra, hogy szomorú vagyok, ezt mindaddig írom,
és ha százszor elolvasom, hogy szomorú vagyok,
megunom.
Igen százszor elolvasni ezt.
Én néha szeretek magamra lenni, hogy elgondolkozzam
és őszínte legyek magammal, ne ámítsam magam olyasmivel,
ami nem valóságos és tudatosítanom kell magamban,
hogy ne magamba zárjam, hogy depressziós vagyok,
hanem egy kissé reálisan kell gondolkodnom,
kinn lenni a szabadban. Volt egy hely ahová szerettem menni,
a tavacska mellett, a szomorúfűz árnyékában,
vagyis kint lenni egy kicsit a szabadban.
Tulajdonképpen van egy hely, Boysee-ben, ahol élünk,
egy kis önkiszolgáló, nem nagyon zsúfolt, vannak asztalok
és sok fiatal odajár olvasni, mert Bozseeegyetemista város,
sok egyetemista megy oda tanulni, én is ott szoktam
egyedül üldögélni és megiszok valamit és elgondolkodom
dolgokon.
Ez nagyszerű! Ez nagyon jó dolog.
Van közületek valaki, aki sportol? Én sportolok,
amikor nagyon mérges vagyok?
Ez megnyugtat és mindjárt jobban mennek a dolgok.
Van egy barátom, aki kávés csészéket tör össze,
a kinti falnak dobigálja őket, és eltöri őket,
az ószeren vásárolja erre a célra és azt mondja, hogy amikor
nagyon depressziós vagy nagyon mérges, körülbelül 10-et tőr
össze. Ha többet tőr össze, akkor tényleg mérges.
Ha kevesebbet mint 10, akkor nem annyira.
Megan, te mit teszel, amikor depressziós vagy?
Amikor depressziós vagyok, általában egyedül vagyok,
néha sírok, de ülök és sokat gondolkozom,
és nem akarok semmit sem tenni, vagy mondani.
Mit teszel, hogy elmúljon ez az érzés?
Amikor érzed, hogy kezd megjönni a kedved és szeretnéd,
hogy elmúljon ez az érzés, mi működik a te esetedben?
Nagyon jó hatással van rám, ha valaki bókol nekem.
Mert általában attól leszek depressziós, ha valaki valami
olyat mond nekem, amellyel megsért, ettől depressziós
leszek, mert nagyon megsértettek,
de ha valaki odajön hozzám és azt mondja, hogy jól nézek ki,
ez felvídit, mert tudom, hogy van valaki, aki jót gondol
rólam.
Tudjátok, nagyon bíztatónak tűnt számomra, amikor azt olvastam
a Bibliából, hogy királyi papság vagyunk Isten számára,
amikor ezt olvastam, bizonyos okokból megéríntett engem,
vagy Isten templomában díszítő kövek vagyunk,
ez számomra egy nagy bóknak számított Istentől.
Ez sokat segített és felvídított, sőt mindig
felidézem ezt az emlékezetemben, amikor rossz közérzetem van,
hogy Isten királyi papja vagyok, vagy ékszer a koronájában.
Ez nagyon fontos számomra. Szerintem a depresszió, főleg
ha hagyjuk, hogy eluralkodjon rajtunk, olyan
súlyossá, krónikussá válhat,
azok miatt a vegyi változások miatt, amelyek az agyban mennek
végbe, sőt és ez a legkülönösebb dolog, amitl hallottam,
hogyha valóban depressziósak, vagy szomorúak vagyunk,
az aki ezeket a dolgokat tanulmnyozza,
mintát vehet a nyálból és megvizsgálják azt.
Olyan vegyi anyagok vannak a nyálban, amelyek előidézik
a lehangoltságot. Hallottatok-e már erről?
Ez újdonság, érdekes dolog.
Amikor olvastam erről a tanulmányról, azt gondoltam,
hogy nagyon érdekes, hogy végbemegy ez a teljes vegyi
változás, amit a nyálkahártya kivonatból is ki lehet mutatni..
Amikor a vegyi anyagok feloldódnak, jobban érzed magad,
vagy amikor depressziós, szomorú, vagy mérges vagy,
számomra érthetőnek tűnik, hogy testi változások is végbemennek
a depresszió miatt.
Csodálatosan vagyok teremtve, de a szervezetemnek
vegyi része is van és változások mennek bennem végbe,
amikor depresszióba esem. Ebben a műsorban arról
beszélgettünk, hogy mi a depresszió és a depressziót sok
tényező okozhatja, fizikai rendellensségek,
a depressziót okozhatja a szomorúság is,
de azt kell tenned, hogy el kell beszélgetned egy baráttal,
sportolnod kell, megfelelően aludj és táplálkozz,
imádságban fordulj Istenhez, halld meg a Tőle jövő bókokat,
és azt hiszem, hogyha megfelelő módszereket használsz
a depreszió leküzdésére, és ha tudod, hogy ezt egy vegyi
változás okozza, motiváld magad, hogy le tudd ezt küzdeni
és gondolj arra, hogy nagyon fontos, hogy figyelj a testedre,
figyelj az érzéseidre. Köszönöm, hogy velünk voltatok
a "Fiatal ösvénykeresők" műsorában.