Sziasztok.
Üdvözlök mindenkit. - Köszönjük.
A nevem Cheri Peters.
Köszönjük, hogy ma is csatlakoztatok hozzánk.
Ma arról a tényről fogunk beszélgetni, hogy Isten
odavan értünk.
És én szeretem ezt, szeretek azokra a dolgokra gondolni, melyeket
Isten tett, hogy megmutassa, mennyire szeret.
De ami még fontosabb, amikor látom a körülöttem történő dolgokat,
van egy szolgálatom, az Igaz lépés szolgálat,
és ott vannak időszakok, amikor elmegyek különböző helyekre
és ifjúsági versenyeket szervezünk.
Elmentem Alaszkába egyszer, és amikor odaértem,
négy különböző helyet látogattam meg, négy kis falucskát,
és beszélgettem a fiatalokkal, akik ott laktak,
de amikor az egyik helyre el akartunk menni, terepjáróval kellett
mennünk, be Alaszka belsejébe, és
2 és fél órát kellett utaznunk, és a semmi közepére jutottunk.
Le kellett szállnunk az autóról, és egy kis csónakba szállnunk,
átcsónakáztunk a folyón,
és amikor átértünk a másik partra, ott volt egy kis falucska,
egy kis ősi falucska, és ott volt egy Laura nevezetű kislány,
akit elhagytak a szülei,
akik alkoholisták voltak. Őt elvitték a nagyszüleihez,
akik Alzheimer kórban szenvedtek és kórházba kerültek,
így Laura egyik helyről a másikra járt,
és mivel eszkimó volt, a szövetségi törvények védték
a falut, de ugyanakkor ártottak egy kicsit a gyerekeknek,
akiket elhagytak, mert senki nem törődött velük,
mert a faluba kellett maradniuk.
Így hát megkerestem ezt a kislányt, aki kilenc évesnek
nézett ki, nagyon kicsi volt, és annyira elhagyatott,
és emiatt annyira szomorú voltam, hogy elmentem hozzá, beszélgettünk
és bátorítottuk egymást,
és mindenhova magammal vittem, bárhova mentem.
Aztán egy éjjel Istent hallottam imám közben,
amikor annyira szomorú voltam, hogy neki úgy kell élnie, ahogy eddig élt.
Isten elmondta, hogy azért hozott engem Alaszkába,
hogy bátorítsam őt,
és én azt mondtam: Nem!
Tehát egy olyan Istenünk van, aki azt mondja: "Tudod,
van egy kislány Alaszkába, egy kicsi faluba,
ahova senki nem megy, és neked oda kell menned,
és Én megteszek mindent, hogy oda vezesselek."
Tehát erről az Istenről fogunk beszélgetni,
arról az Istenről, Aki azt mondja: "Nem érdekel, hol vagy, ha segítségre van szükséged,
és kéred Tőlem, valakit elküldök hozzád,
és gondoskodom róla, hogy
minden szükségleteid ki legyenek elégítve, és a fájdalmaid enyhülhessenek."
Tehát ez az az Isten, akiről beszélni fogunk.
Mielőtt belekezdenénk a beszélgetésbe,
szeretném bemutatni a fiatalokat, akik itt vannak ma,
és ők az ország különböző részeiről jöttek.
Kezdhetjük veled?
A Nevem Cari Chenoweth, és Medford-ból vagyok, Oregon-ból,
és tudom, hogy Isten őrülten szeret.
- Jó, jó!
A nevem Gavin Sailsbery, és Yakima-ból jöttem, Washington-ból,
és teljesen egyetértek veled.
Az én nevem Cherry Malott és McMinnville-ből jöttem, Oregon-ból,
és én is egyetértek veletek.
Lyle Alley vagyok, és Weezer-ből jöttem, Idaho-ból.
És mindenkivel egyetértek.
A nevem Jason Henry, Sweet Home-ból jöttem,
és nagyon örülök, hogy mindenki így egyetért.
Patrick Earl vagyok, és Salmon-ból jöttem, Idaho-ból, és örülök,
hogy olyanokkal lehetek együtt, akik ennyire egyetértenek.
Annyira viccesek vagytok.
Ismerek egy történetet, amit nagyon szeretek, és ez
a te történeted, Lyle, hogyan találkoztunk és hogyan jutottál ide
és ebbe a történetbe. Azt gondolom, hogy ez világosan mutatja, mennyire
odavan érted Isten.
Tudnál egy kicsit mesélni arról, hogy jutottál ide?
Nos, kezdjük. Egy ideje nézem a műsort.
Felvettem őket, aztán elköltöztünk.
A barátainkkal laktunk,
és szerettem volna eljönni, és
felhívtuk a műsort és elmondtuk, hogy érdekel bennünket,
te ezt már tudod, és
a következő nap későn értünk haza,
és a barátaink azt mondták: "Cheri hívott, azt akarta tudni,
hogy el akarsz-e menni?" Azt mondtam: "Persze!"
Csodálatos volt, milyen gyorsan sikerült.
A vicces része az,
hogy felhívott egy Sharon nevű nő,
aki ismeri Lyle-t, aki ismer téged, és azt mondta: "Tudod, itt van
egy a srác, aki hihetetlen. Nagyon ügyes srác."
Beszélt a misszió kirándulásokról, melyeken részt vettél,
és elmesélt néhány történetet erről, és azt, amit te tettél
és hogy tényleg szeretne részt venni ebben
a szolgálatban, és én arra gondoltam: "Ó, tudod..."
Épp akkor jöttem vissza a 3ABN-hez és egy másik
Ösvénykereső idényt nyitottunk és el kellett készítenünk a műsorokat,
de már mindenki el volt foglalva, és meg voltak a repülőjegyeink.
és nincs rá mód, hogy ide gyere, és én azt mondtam neki:
"Sajnálom, nem tehetünk semmit a következő idényig,
vagy amíg visszajövünk. Majd felhívom."
És miután befejeztem a beszélgetést Sharon-nal, néhány óra múlva
valaki felhívott, és lemondta, ezért megmaradt a repülőjegye
és én azt mondtam: "Ó, ne, mit tegyek most ezzel a
repülőjeggyel?" És Isten azt mondta: "Hívd fel Lyle-t."
És ez annyira furcsa volt nekem, és mivel nem találtalak otthon,
felhívtam Sharont és azt mondtam: "El tudna jönni Lyle holnap reggel?
Ott tudna lenni a repülőtéren 7 órakor?"
És ő elkezdett nevetni, és azt mondta: "Reggel
7 órakor? Még otthon sincs. Össze kell csomagolnia."
És én azt mondtam: "Hívj vissza, ha el tud jönni, mert szeretnénk,
ha itt lenne." És te ott voltál a repülőtéren,
a következő reggelen.
Erről semmit nem tudtam este fél 10-ig.
Csodálatos volt. - Mulatságos.
Azt gondolom, hogy Isten néha jópofa.
- Szeret meglepni bennünket. - Pontosan.
Ő azt szeretné, ha boldogok lennénk.
Isten valóban meglepett egyszer, amikor egy olyan helyzetben voltam,
ahol úgy éreztem, nincs egy barátom sem
az iskolában vagy a gyülekezetben, mert senki nem volt velem egy korú,
és imádkoztam ezért, és egy héten belül
összebarátkoztam néhány ügyes fiatallal
az iskolában és a gyülekezetben, és így, Ő megmutatta, hogy
ahelyett, hogy csak egy barátot adott volna,
sok barátot adott.
Csak annyit akarok mondani, hogy ebbe teljesen beleillek.
A múlt karácsonyi vakációban
elmentem meglátogatni az édesapámat Floridába,
és már voltam ott néhányszor azelőtt, de
senkivel sem barátkoztam össze.
Meglátogattam különböző gyülekezeteket, és elszigeteltnek éreztem magam.
3 és fél hétig maradtam édesapámmal,
és azt gondoltam,
hogy nem fogom kibírni ezt,
mert már eltelt egy hét és semmi sem történt.
"Uram, szükségem van valakire, akivel barátkozhatom,
nem számit ha fiú, vagy lány,
csak legyen valaki, akivel barátkozhatom."
Aztán úgy történt, hogy egyik héten elmentem a gyülekezetbe, és ott
volt egy fiú. akit emlékszem, hogy láttam azelőtt, de soha nem
kerültem kapcsolatba vele.
És megkérdeztem, ha elénekelhetek-e neki egy éneket, és
és ő azt mondta: "Persze", és akkor kimentünk, szép idő volt,
eljátszottam neki néhány éneket, és megegyeztünk,
hogy majd összejövünk és játszunk, és ami
úgy kezdődött, mint egy zenei vállalkozás,
egy jó barátsággal végződött.
Mikor olyannal találkozol, akivel rokonlelkek vagytok,
és nem csak szavakkal értitek meg egymást,
ez olyan szívtől szívig dolog,
és ez olyan volt, és valóban kötődöm ehhez a fiúhoz,
nagyon jó pajtásom, és tudom, hogy Isten
tette ezt értem, mert ez épp azután történt, miután imádkoztam,
és Istenhez kiáltottam.
- Mint én. Még csak ott sem kellett lennem.
Terveztem, hogy eljövök és ezt megteszem, és találkozom a többiekkel,
és felépítem a lelki kapcsolatomat Istennel,
és a többiekkel, de nem sikerült.
A telefon ki volt kapcsolva, és egyik jött a másik után.
És ez hosszú ideig tartott, és azt gondoltam, hogy ezt meg kell tennem,
és végül egy hét múlva... - Félbe kell szakítanom téged,
mert megpróbáltam eljuttatni hozzád egy repülőjegyet, és felhívtam őket
és azt mondták: "Ó, a telefon ki van kapcsolva,"
és én azt mondtam. "Nem! El kell juttatnom az információt a repülőről
és el kell küldenem neki, és nem tudom, ha eljön-e",
és ilyen dolgok,
ezért ez egy nagy kérdés volt. - És végül,
nem tudtuk felvenni a kapcsolatot,
ezért azt mondtam: "Istenem,
a Te kezedben van ez az egész.
Hadd menjek el, ha el kell mennem".
Aztán következő napon megjött a jegyem.
És a következő napon elmentem Spokane-ba, hogy
elérjem a repülőt és minden tökéletesen sikerült,
csodálatosan működött.
Ez egy nagy áldás volt.
Valóban odavan értem, tudom.
Valami ilyesmi történt velem is.
El akartam jutni egy Project Patch nevű helyre.
Azt gondoltam, hogy ez egy nagyon jó hely lesz, és szükségem volt arra,
hogy elmenjek és kezeljem a problémáimat, melyek életemben voltam és így
ott volt még 700 gyerek, akik megpróbáltak bejutni arra a helyre,
ezért elmentünk látogatóba és azt mondtam: "Szuper,
el akarok jönni ide", és ahogy egyszer az asztalnál ületem,
a szüleimmel, azt mondták: "Van egy meglepetésünk számodra."
"Mi az, valami menő?"
És ők azt mondták: "Igen. Felvettek a Project Patch-ra."
Azt mondtam: "Nahát! Isten valóban szeret, ha odaküld."
700 jelentkező volt és hányat vettek fel?
Nem tudom, talán 19-et.
Szeretnék elolvasni egy bibliaverset,
amely nagyon különleges volt számomra.
A Jeremiás 29: 11. Isten azt mondja,
hogy Ő mindig gondol ránk,
mert úgy tűnik, hogy mindenben egy kissé zavartak vagyunk.
Jeremiás 29: 11 azt mondja: "Mert én tudom az Én gondolataimat,
amelyeket Én felőletek gondolok, azt mondja az Úr.
Békeségnek és nem háborúságnak gondolata,
hogy kívánatos véget adjak néktek."
Aztán tovább megy és arról beszél,
hogy valóban szeret bennünket,
és élvezi a társaságunkat, és azt akarja, hogy ismerjük a gondolatait,
amit felőlünk gondol.
Dávid egy helyen azt mondja, hogy meg sem számolhatom
gondolataidat irányomba, többek, mint a tenger fövénye.
Még Dávid is tudta, hogy Isten gondol rá.
Dávid megértette ezt. - Mi is megértjük,
hogy egy ilyen csodálatos,
erős lény érez valamit irántunk, szeretetet, kedvességet
és érdekli a jólétünk és boldogságunk, és a legjobbat akarja
nekünk, jobban, mint mi magunk,
és egy ilyen hatalom figyel bennünket,
segít jobban aludnom éjjel.
Nyugodtan alszom, mert Ő vigyáz rám,
és van egy vers a Bibliában, az 1 János 4: 8-ban, amelyik azt mondja:
"Aki nem szeret, nem ismerte meg az Istent, mert az Isten a szeretet."
Ez megütött engem, amikor először olvastam,
mert senki, akit ismerek
nem tudja ezt leírni, ez egy leírhatatlan érzés,
és így van Isten is, nem tudom leírni, milyen az az érzés, amikor tudod, hogy
Isten ott van és figyel engem, és tudom, hogy ott van, mert
túl sok minden történt ahhoz, hogy féletlen egybeesés lenne.
Ez egy nagy áldás. Dicsősség Istennek.
El kell mondanom egy történetet.
A férjem friss keresztény volt,
tulajdonképpen ez azelőtt történt, mielőtt keresztény lett.
Keresztény otthonban nőtt fel, de teljesen eltávolodott ettől
és látta a csodákat, amik történtek velem és tudta,
hogy szeretem Istent, és Isten a legfontosabb dolog az életemben,
és ő is kezdett vágyni egy ilyen kapcsolatra.
Azt mondta, hogy Isten nagyon valóságosnak tűnik nekem.
Valóban akarta ezt.
Azt mondtam: minden nap tégy meg egy dolgot. Nem kell imádkoznod,
nem kell semmit sem tenned, de tégy meg egy dolgot,
és minden nap, amikor felkelsz, kérd Istent, mutassa meg,
mennyire valóságos egy igazán személyes módon.
Tehát Brad elkezdett így imádkozni, és ő golfozó.
Egyik nap golfozott és megütötte a labdát,
és távolabb ütötte, mint bárki, akit ismertem,
még a golfozók között is, úgy értem, messze ütötte.
De amikor rossz irányba ütöd, szörnyű, ha nagyon
megütöd.
Tehát ő rossz irányba ütötte,
és ez kiment az erdős részre, és ő azt mondta: "Rendben van",
elkezdett imádkozni és azt mondta: "Uram, ha szeretsz,
segíts megtalálni a golflabdámat."
És ahogy lenézett, a labda a lábainál volt,
és úgy jött haza, mit egy 11 éves gyermek, és azt mondta:
"Cheri, Isten szeret engem. Nem fogod elhinni, mit tett ma.
Segített megtalálni a golflabdámat."
És én azt mondtam: "Ha csak ennyit kellett megtennie érted, akkor könnyű eset vagy.
Veled könnyű lesz."
De azt gondolom, Isten nagyon jópofa, és
nem mindig a tragédiáinkban
vagy a nagy dolgokban mutatkozik meg, hanem néha
megtalálja a golflabdánkat.
Ez semmiség, de tudod, hogy Ő tette ezt érted,
egyszerűen tudod.
És tudod, hogy van valaki, aki szeret téged,
és annyira odavan érted, hogy meghalt a kereszten.
Még azt sem mondhatjuk, hogy egy személy volt,
és ő meghalt érted és értem és csodálatos ezt tudni.
Nagyszerű.
Van egy kép az elmémbe
valakiről, aki tudta, hogy Isten odavolt érte,
és ő Péter volt, mert ha emlékeztek a történetre,
amikor Jézus feltámadt,
és még a tanítványai nem tudták ezt,
nem emlékszem, hogyan történt ez,
de kinn voltak halászni, és ott volt egy idegen
a parton, és valaki rájött, hogy Jézus az,
és ahogy Péter odanézett és meglátta, hogy Jézus volt az,
levette a felső ruháit és beleugrott a vízbe.
Ki tudja, milyen messze voltak a parttól, de ő
beugrott a vízbe és kiúszott.
Annyira izgatott lett attól, hogy Jézust látja, hogy kétségtelenül
ahogy partot ért, odaszaladt hozzá és megölelte.
Itt van Jézus, a testet öltött Isten, és ő mit tesz?
Reggelit készít a tanítványoknak.
El sem tudom képzelni ezt.
Isten annyira szerette őket, és annyira odavolt értük,
hogy ki akarta elégíteni szükségleteiket és mindent, ezért
reggelit készített nekik.
Van valaki ott fenn, aki mindig ellátja szükségleteinket.
Lehet, hogy történik valami, valami összezavarodik,
és nem kapjuk meg azt, amire szükségünk van,
vagy mennünk kell az iskolába vagy valami ilyesmi,
és senki sincs, aki elvihetne,
és akkor valahogy valaki megjelenik és ez Isten,
Ő az, aki elküld valakit a megfelelő időben,
hogy elvigyen.
És azt gondolom, nagyon csodálatos, hogy Ő arra bátorít,
hogy beszélgessünk Vele és imádkozzunk Hozzá.
Azt mondja: "Tegyétek az Én vállamra a terheteket."
"Nyugodjatok."
Beszél arról, hogy leveszi rólunk a terhet,
és lenyűgöző, hogy nem sok embert ismerünk,
akik nap mint nap velünk élnek, akik hajlandóak megtenni ezt,
és ez egy csodálatos, hatalmas
törődés minden egyes személlyel. Micsoda csodálatos lény.
A Két lépés egy új szolgálat, ezért nagyon kevés a tőkénk,
de elő kell teremtenünk a pénzt azoknak, akik a különböző
államokból iderepülnek, és én tudtam, mennyi pénzt
hagytunk a bankban, ezért imádkoztam, hogy az Úr sokszorosítsa meg
azt a pénzt, hogy elláthassunk mindenkit.
Úgy értem, a szülők szeretnék ha ezek a gyerekek ennének.
Tehát amikor leszálltunk a repülőről, attól kezdve
mostanáig annyi ételünk volt, hogy itt kellett hagynunk egy
hűtőszekrénybe, ami üres volt, amikor idejöttünk.
Felfogjátok ezt?
Mindenünk megvolt, amire szükségünk volt, minden jó dolog,
az emberek otthon készített levest hoztak, szandwicheket, friss kenyeret
sütöttek. Én csak mosolyogtam és azt gondoltam,
hogy a maradék is jó lett volna, de Isten nem azzal látott el.
Sok embernek a maradék is jó lenne, de nekünk hihetetlenül egészséges ételeink voltak
mindenhol, mindenhol!
Isten ellát. Amikor szükségünk van valamire,
Ő mindig ott van.
Néhány évvel ezelőtt a nővéremmel
volt két patkányunk. Ez kissé buta történet,
de hittük, hogy Isten válaszol imáinkra,
mert kivittük őket és játszottunk velük
egy cipődobozba, és
játszottunk velük, és bementünk a házba valamiért,
és elfeledkeztünk róluk,
aztán később eszünkbe jutottak, és azt mondtuk: "Ó, ne!
remélem, még mindig ott vannak", mert lyukakat vágtunk a kis dobozra.
Kiszaladtunk és az egyik a dobozba volt,
de a másik elment, és Heidivel nagyon rosszul éreztük magunkat,
mert szerettük a patkányainkat, bár ez kissé ostobának hangzik,
de mi szerettük őket, mert különlegesek voltak számunkra.
Imádkoztunk és kerestük mindenhol, de nem találtuk.
Másnap este imaóra volt és mi elmentünk
az imaórára és megkértük a többieket, hogy imádkozzanak a patkányunkért,
hogy megtalálhassuk, és amikor hazajöttünk
ott ült a lépcső legfelsőbb fokán,
a kutyák, macskák és baglyok szeme előtt,
kutyák és macskák voltak ott,
és ez egy fehér patkány volt, és ott ült
az ajtó előtt és várt minket.
Jó érzés volt tudni, hogy Isten még a jelentéktelennek tűnő imákat is meghallgatja,
ha hiszünk. - Pontosan.
Én emiatt büszke vagyok az Atyámra.
Amikor Istenre gondolok, annyira büszke vagyok rá,
hogy semmi sem túl kicsi, hogy ne mondhatnám el.
"Tudom, hogy butaság, de segíts megtalálnom a patkányomat."
Lenyűgöző, mert a világegyetem Teremtője,
az élet lehelete, mindannyiunk Teremtője
megtalálhat egy olyasmit, mint egy elveszett állat, még ha kicsi is.
Talál időt rá. Egyetlen olyan dolog sincs,
ami korlátozná hatalmát.
Azt mondja, azt is észreveszi, amikor egy veréb leesik.
Ez csodálatos, és azt gondolom, hogy néha csak az
a dolgunk, hogy higgyünk.
Ahogy karácsonykor, a születésnapodon, vagy bármikor
amikor valaki egy csodálatos ajándékot ad,
vagy tesz valamit érted, és ezt annyira nehéz elfogadni,
de nehezebb elfogadni azt, hogy a világegyetem Istene,
ez a mindenható lény lehajol és
bejön az életünkbe, mint azokban a gyakorlati,
igazi mindennapokban, de Ő megteszi.
És Jason, tetszik, amit mondtál,
"És Ő szeret engem". - Igen.
Valamilyen okból, a "szeretet" egy szó, amit
csak úgy odadobunk, és nem adunk neki
semmi értéket, de mindenki fél,
hogy nem szeretik, nem vagyok szeretnivaló,
de Isten azt szereti, akik vagyunk. - Ő szeret minket, így van.
Különlegesek vagyunk Isten számára.
Úgy gondoljuk, hogy mások nem szeretnek, kiközösítettek vagyunk,
de akkor felnézünk Istenre és Ő azt mondja: "Az enyém vagy,
ne mond ezt, Én szeretlek."
"Jól van, nem mondom többé."
Tulajdonképpen egyszer volt egy álmom, hogy
fogoly voltam, és nagyon sok ember volt ott
bántották egymást.
Egy börtönbe voltunk.
Ez nagyon ijesztő volt, és láttam egy embercsoportot,
akik székeken ületek és a többiek foglyok voltak,
és minden féle fegyver volt náluk,
és valaki rám nézett és azt mondta:
"Mit csinál itt egy ilyen fiú, mint te?"
Aztán mindenki, aki a börtönbe volt, bejött és elkezdtek
verni mindenkit, de a vezető azt mondta:
"Ehhez ne érjetek, ő más."
Felvittek a lépcső tetejére,
és több ezer fénysugár sugárzott rám,
és mindenki megállt és rám nézett,
és éreztem az álomban, hogy Isten megáldott és megvédett,
és az emberek elmondhatták, hogy "ne érjetek ehhez,
mert ő más."
Ő akkor is figyelt engem, amikor nem számított, az álmaimban.
- Mint József a börtönben. - Igen, pontosan.
Csodálatos volt. - Az, amit mondtál,
Gavin, egy részre emlékeztet a Bibliából,
ahol arról beszél, hogy mi vagyunk a világ világossága.
Amikor megértettem ezt,
amikor megértettem azt a tényt, hogy Isten odavan értem,
akkor fénnyé váltam, ami eloszlatja a sötétséget valaki más életében,
reményt ad valaki másnak.
Mit gondoltok erről? Ez tetszik.
Nos, ez igaz. Úgy értem...
Amikor egy nap felkelek és olvasom a Bibliát
és megértem, hogy Isten igazán értékel engem és
szeret, ahogy mondtuk, akkor
ha teszek valamit, és valakinek az útját keresztezem,
ha Cherry és én beszélgettünk és egy nap szomorú volt
és én arról lelkiztem volna, hogy Isten valóban szeret engem,
végül kezdtem megérteni ezt,
és látom, hogy Cherry nem érti ezt meg ma,
akkor Isten felhasználhat engem, hogy elmondjam:
Isten tényleg szereti őt.
Tulajdonképpen Ő annyira szeret, hogy nem csak a szükségleteidet
akarja ellátni, hanem az igényeidet is.
Be akarja tölteni életedet.
Azt akarja, hogy örömmel szolgáld Őt.
Így leszünk a világ világosságai.
Isten ezt a kis áldást, vagy ajándékot adja nekünk és
mi örülhetünk ennek
és átadhatjuk másoknak is.
Egy személlyel kezdődik és olyan, mint a hógolyó,
amíg itt vannak azok, akik szeretik Istent,
és meg akarják osztani másokkal.
Megkapó tudni azt, hogy
Isten annyira tekintélyes és annyi csodát tesz,
és annyira törődik velünk, hogy ennyi embert meg tud változtatni,
ennyi embert az Ő szeretetébe,
és ők átadják életüket Neki, ahogy a 3ABN emberei,
akik csodálatos emberek.
Annyira csodálatos, hogy ők telve vannak szeretettel.
Visszatérve arra, amit mondtam,
annak az oka, hogy az embereknek nehéz
elhinni, hogy Isten odavan értük az, hogy nagyon sokszor
kevés az az ember az életükben, aki
igazán szereti őket.
Odamehetek valakihez, és azt mondhatom, hogy Isten szereti őt,
de ők azt fogják mondani, hogy ez jól hangzik,
de amíg nem mutatom meg, hogy én odavagyok érte,
és ez olyasmi, ahol Istennek meg kell engem változtatnia,
hogy el kell jutnom arra a pontra,
amikor valóban szerethetek valakit, valakit, aki számomra lehet,
hogy nem túl szeretetre méltó, de amikor ezt mutatom irányába,
hogy szeretem őt, hogy törődöm vele, akkor elmondhatja:
"Ha ő tud engem szeretni, akkor tudom, hogy lennie kell egy Istennek,
mert ez az első alkalom, hogy ez történik velem."
Ezért álmodom azt, hogy világosság legyek mindenkinek.
Szeretném, ha felhasználna engem így.
Azért akarom, hogy Isten vegye életemet, és alakítsa át kezeivel,
hogy az Ő akaratát tegyem. - Énekelhetünk egy éneket?
Énekelhetünk egy éneket?
Cherry, énekelnétek Jasonnal egy éneket?
Igen, van egy énekünk, melyet mi irtunk.
Mi a címe?
A harc az Úré.
Isten kegyelmének és szeretetének elfogadása
néha egy harcféle, de még ebben a harcban is
Ő ezt magára vette, hogy bebizonyítsa nekünk,
és mindent megtesz ezért.
Tehát valahogy erről szól ez az ének.
Tudom, hogy néhányan ismeritek ezt az éneket.
Ezért velünk énekelhettek ti is.
A mennyei kikötőbe, bemegyünk az országba,
a harc az Úré.
Nincs fegyver, mely ellenünk állana,
a harc az Úré.
Énekeljük: dicsősség, tisztesség,
erő és hatalom az Úrnak,
énekeljük: dicsősség, tisztesség,
erő és hatalom az Úrnak.
Amikor a sötétség erői jönnek, mint özönvíz,
a harc az Úré.
Egy zászlót emelt fel, az Ő vére erejét,
a harc az Úré.
És énekeljük: dicsősség, tisztesség
erő és hatalom az Úrnak,
énekeljük: dicsősség, tisztesség,
erő és hatalom az Úrnak,
erő és hatalom az Úrnak.
Arra gondolok, ami engem is megdöbbent, hogy néha
azt gondolom, hogy a harc az enyém, és ez elcsüggeszt,
és azt gondolom, hogy nem tudok mindent megtenni, és...
Már nem tudom, mit tegyek, ezt nem tudom megtenni.
És végül, érzem, ahogy Isten azt mondja nekem: "Tudod mit, Cheri?
Annyira odavagyok érted, hogy megnyertem a harcot a kereszten",
és épp erről beszéltél korábban, Patrick,
hogy megnyerte a harcot a kereszten, amikor meghalt érted
és ettől a ponttól minden egyes harc az Övé.
A mi feladatunk az, hogy ebben a világosságban járjunk.
Felolvashatok egy verset? Számomra ez a vers
nagyon mély volt.
Amikor Jézus meghalt a kereszten, a szegek
belementek a kezeibe, és amikor ezt olvasom,
erre emlékeztet engem.
Ézsaiás 49: 14 azt mondja:
"És szól Sión:", vagyis mi, Sión Isten népe,
"Elhagyott az Úr,
és rólam elfeledkezett az Úr."
Mi nem így érzünk néha?
Isten elfelejtett engem, Ő nem szeret engem.
Aztán ezt mondja:
"Imé, én markaimba metszettelek fel téged",
nem feledkezhetem meg rólad, "kőfalaid előttem vannak szüntelen."
Tehát...
Nem tudom, ha valóban markaiba vagyunk-e metszve,
de Ő nem felejtkezhet meg rólunk.
Ez tökéletes befejezése a műsornak.
Szeretem azt a tényt, hogy Isten markaiba metszett fel bennünket.
Nekünk úgy kell válaszolnunk erre,
hogy elmondjuk másoknak is.
És emlékszem, hogy a gyülekezetben egyszer valaki megkérdezte tőlem,
hogyan osztom meg valakivel Isten szeretetét?
És én imádkoztam ezért és Isten azt mondta:
"Először is kezd azzal, hogy szereted a családodat,
és amikor már mindenkit szeretsz a családodból,
és azt, aki melletted ül a gyülekezetben,
akkor nem kell megtanulnod, hogyan szeresd őket,
hanem ez természetesen fog jönni, és Én olyan embereket fogok küldeni, akiknek
minden nap szükségük van rád."
Tehát tanuljunk meg szeretni, és ha nem tudjuk hogyan,
kérjük Istent, és Ő megmutatja.
És ne feledjétek, Ő odavan értetek.
Köszönjük, hogy néztetek bennünket.
A nevem Cheri Peters, és találkozzunk következő alkalommal.